HALLKAEL
Esimesed sügiskülmad viisid kõik linnud ärevusse.
Vanad ja kogenud linnud kontrollisid noorte valmisolekut kaugeks rändeks.
Üks, kaks, kolm!
Hallkael! Kuidas sa mind küll ehmatasid.
Süda kohe peksab!
Me lendame minema, kaugele, soojale maale.
Tähendab, et meie sõprus on läbi.
Ei! Kevadel me lendame tagasi. Hüvasti!
Ära puutu teda!
Kus siis on Hallkael? Kus ta on?
Mu tütreke,
Hallkael.
Tasa!
Iidse kombe kohaselt istume korraks.
Muidu reis ei õnnestu.
Niimoodi!
Ja nüüd õnnelikult teele!
Teele!
Hüvasti!
Peab lendama.
Ema!
Tere, Hallkael! - Lõpuks ometi sa tulid.
Noh, kuidas su tiib on?
Jaa, aga pole midagi, läheb mööda.
Söö pohli, vaevu leidsin.
Rebane!
Ah, vana tuttav! Tervist!
Miks sa siis ära ei lennanud? Või oled unustanud lendamise?
Ei. Mulle lihtsalt meeldib siin rohkem.
Või nii?
Jah, ma armastan väga seda jõge.
Sukeldu aga sukeldu! Nagunii sa minu käest ei pääse.
Ah, kuidas süda peksab!
Mul pole aega sinuga jännata! Ootan ära, kuni külmad tulevad.
Kui külmad tulevad...
Ja tulidki külmad.
Miks sa siis ei sukeldu?
Ära puutu teda!
Alati on nii - ajad kaht jänest taga, ei saa ühtegi kätte.
Oh, hing on paelaga kaelas!
Ma ju ei suuda lennata.
Ära karda, see on tark metsis! Tema teab kõike.
Tervist, Hallkael! Kuidas on sinu tiib?
Ma ei suuda lennata. - Mida? Mida? Ei kuule.
Ta kuuleb halvasti, nii teda kutsutaksegi - Kurt.
Ma ei saa kunagi, mitte kunagi lennata!
Ah? Ei kuule. Austa vanakest, tule lähemale!
Ma ei saa lennata! - Mitte midagi ei kuule.
Ma ei saa, ma ei saa lennata!
Ma ei suuda lennata. - Aga sa lendasid juba!
Sa hakkad lendama. Hakkad!
Hästi! Väga hea!
Kes seal on? Oh häda!
Hallkael!
Nüüd sa ei pääse! Oled mind piisavalt ninapidi vedanud!
Ema!
Ema...
Mu tütreke!
Hallkael!
Kui on pere koos, see rahu hinge toob.
Ah, kuidas süda peksab!
Jutustas Pastella